I et mytisk land og en magisk tid-
- hviler et stort kongeriges skæbne på skuldrene af en ung mand.
Hans navn: Merlin.
Det er virkelig dejligt at se dig igen, Ari.
- Fornøjelsen er min, Deres Nåde. - Vi glædede os til Deres ankomst.
Jeg har pralet med dine evner. Men ikke alle tror på dem.
De må tro, hvad man vil.
Hvad med en lille smagsprøve? Folk tror jo kun deres egne øjne.
- Jeg underholder ikke folk, Deres Nåde. - Naturligvis ikke.
Lad os kalde det en demonstration. Sluk ilden.
- Jeg modsætter mig... - Gør, som jeg befaler.
Imponerende. Hvem kan nu fornægte dine evner?
Nej!
Morgana! Jeg beder dig!
Jeg bønfalder dig!
- Er han død? - Så havde jeg hugget ham ned.
Vi er næsten færdige.
- Tænd ilden igen. - Det ved du, jeg ikke kan.
Gør det for mine venners skyld.
- Jeg nægter at lade mig udnytte. - Du vil nok gerne skåne din familie.
En gang til! Tak.
Han var en loyal soldat. Nu har du mistet en mægtig forbundsfælle.
Måske, men nu ved vi, hvordan vi vinder krigen.
Arthur er intet uden Emrys, og Emrys er intet uden sin magi.
- Tre! - Ja!
- Træk dig, når du vil. - I lige måde.
Der er ingen skam i at tabe til kongen.
Eller til kongens tjener.
Så er det nu.
- Ti! - Ja!
Nyd øjeblikket, så længe det varer.
12!
Du distraherede mig. Du hostede.
- Jeg rømmede mig bare. - Du hostede med vilje.
Jeg vidste, du ville opdage det. Du er ikke let at narre.
Sådan...
Nå, skal det være på den måde?
- 12! - Ja!
- Merlin! - Gaius...
Dit hoved...
Det skal forbindes.
Merlin...
Hvad skete der? Hvad var det for et væsen?
Morgana står naturligvis bag.
Mordred har nok røbet dine evner, så hendes angreb var kun at forvente.
Vi må prise os lykkelige over, at hun fejlede.
Gaius!
- Hun fejlede ikke. - Hvad i alverden mener du?
Mine magiske evner er forsvundet.
Se her.
Det er symbolet for Gean Canach.
Gean Canach? Fra den gamle religions sprog?
Det er et hæsligt væsen udsprunget af jordgudinden Nemaines tårer.
Det slukker andres magi-
- og suger kraften ud af dem.
Men alle de væsner blev jo udryddet under den store udrensning.
Alle undtaget et, ser det ud til.
- Vi har omringet fortet, Deres Nåde. - Udmærket.
- Er du klar? - Jeg er klar.
- Kom, min ven! - Hjælp!
Slip hende. Hun er ikke din fjende. Det er jeg.
Vi kan ikke holde stand! Træk jer tilbage! Alarmér Camelot!
- Fortet i Stawell blev angrebet. - Morgana?
Det er ikke tilfældigt. Hun slog til, da du var allermest svækket.
- Hvad skal jeg gøre? - Du kan hjælpe mig med de sårede.
Du har stadig din medicinske viden.
Undskyld. Jeg er næsten færdig.
Bare rolig. Merlin kan sit kram.
Er der nyt fra Stawell? Har du hørt fra min familie?
Eira... Din familie...
...indbyggerne i din by...
- Du er den eneste overlevende. - Jeg... Kun mig...
Jeg er virkelig ked af det.
Eira... Hvad der end sker, er du i sikkerhed i Camelot.
- Det har du mit ord på. - Tak.
En saksisk krigshær gik over grænsen mod nord og angreb fortet i Stawell.
- På Morganas befaling? - Uden tvivl.
Vi stødte ikke kun på soldater, men også på magiske kræfter.
Hun har mobiliseret i flere uger.
At hun har indtaget Stawell kan kun betyde én ting.
- Hun vil indtage Camelot. - Så begår hun en fejl.
Vi kan nå at samle tropperne. Vi kan holde stand.
Uanset hvor mange soldater hun har, kan hun ikke forcere Camelots mure.
Måske, måske ikke.
Vi har allerede overgivet Stawell. Jeg ofrer ikke flere mennesker.
- Men her kan vi beskytte borgerne. - Kun nogle få af dem.
Mange familier vil bukke under.
Vi kan ikke redde alle, Arthur, selvom vi gerne ville det.
Der er en udvej. En eneste udvej.
Vi sørger for, hun aldrig når Camelot.
- Skal vi ride dem i møde? - Mand mod mand.
- Morgana har tusindvis af soldater! - Det er vores pligt.
Vi kan ikke lade hende slagte folket. Det er ikke det, Camelot står for.
Hvad det end ender med, kan min søster aldrig vanhellige vores værdier.
Krigen er startet.
Dit sværd, Mordred.
Smedet i dragens ild og dødsens farligt.
Et våben, der er min stolteste kriger vær dig.
Det skal bringe os både sejr og ære.
Morgana skal krydse Det Hvide Bjerg.
Det eneste pas, hvor hæren kan passere, ligger her.
Det sted kender jeg. Der er bjerge på begge sider.
Der møder vi dem. Kommer de ikke forbi os, kan vi holde dem stangen.
Men hvor længe? Morgana blæser på sine mænd.
Hun kan ikke bringe dem forsyninger i al evighed.
Holder vi ud tilstrækkeligt længe, kan vi tvinge hende tilbage.
Percival, hvor er passet smallest?
- Her, Deres Majestæt. - Hvad hedder det?
Camlann, Deres Majestæt.
Så placerer vi os ved Camlann.
- Det navn ville jeg ikke høre igen. - Der må han ikke tage hen.
- Du er nødt til at overbevise ham. - Han lytter ikke til mig.
Tager Arthur til Camlann, går profetien i opfyldelse, og han dør.
Ellers kan han ikke redde sit folk. Han dør uanset hvad.
Hvad skal vi gøre?
- Jeg kan beskytte ham. - Du har jo mistet dine evner.
Så må jeg have dem tilbage.
Det rækker ud over mine evner.
Det ved jeg. Det ligger måske ud over alles evner.
- Jeg må finde svaret et andet sted. - Hvor?
Hvor al trolddom har sin oprindelse. I Krystalgrotten.
Men De Faldne Kongers Dal vrimler med røvere, og du har ingen kræfter.
Og derfor rejser jeg ikke alene.
- Du skulle blive, til mørket faldt på. - Jeg må først hjælpe Merlin.
- Hvor skal du hen? - Til De Faldne Kongers Dal.
- Hvorfor? - Jeg er snart tilbage.
- Det var alt, Deres Majestæt. - Meget imponerende.
Så hårdt har jeg aldrig set dig arbejde.
- Tak, Deres Majestæt. - Hvad er du ude efter?
Du er jo normalt verdens værste tjener. Mangler du penge?
- Nej. - Nej, du vandt jo mine penge. Fri?
- Arthur... - Nej, du laver jo aldrig noget.
Du skulle bare have alt, du mangler, inden din rejse til Camlann.
Tak... Hvordan "min" rejse?
Jeg tager desværre ikke med. Ikke denne gang.
Jeg beklager.
Jeg er nødt til at skaffe vigtige forsyninger til Gaius.
- Vigtige fornødenheder? - Ja. Det er ikke, fordi jeg...
Det gør ikke noget.
Jeg forstår det godt. Merlin...
Jeg gør altid grin med dig og kalder dig fej.
Det mente jeg aldrig alvorligt.
Jeg troede, du var den modigste mand, jeg kender.
Men jeg tog vist fejl.
Arthur!
- Guinevere. Hvor skal du hen? - Jeg tager med.
- Dronninger drager ikke i krig. - Jeg har ikke tænkt mig at slås.
Er dette dit livs sidste dage, vil jeg være sammen med dig.
Pas på, Mordred. Hun kan jo ikke tale med halsen skåret over.
- Var sir Gwaine glad for dit selskab? - Det tror jeg da.
- Har han røbet Arthurs planer? - Han har ikke skjult noget.
- Rider kongen os i møde? - Ja, de forlader Camelot nu.
Netop, som vi antog.
Tak, Eira. Du har været til stor hjælp.
Ridderen sagde, han skulle med Merlin til De Faldne Kongers Dal.
Hvorfor forlader Merlin Arthur nu?
Hvorfor ikke? Hans konge har ikke brug for ham mere.
Måske. Men hvorfor De Faldne Kongers Dal?
Hvad er der?
Da jeg var lille, fortalte druiderne om et sted, hvor al magi stammer fra.
Det lå i den dal.
- Stedet hed Krystalgrotten. - Emrys vil have sine kræfter tilbage.
- Tak for alt, du har gjort for Eira. - Selv tak.
- Du har en svaghed for hende. - Jeg kunne ikke lade sakserne få hende.
- Og derfor reddede du hende? - Ja.
Gwaine!
Er du uskadt?
- Ja, det tror jeg. Tak. - Der er intet at takke for, Merlin.
- Nu klarer jeg selv resten. - Hvad?
Du behøver ikke følge med mig længere.
Hvordan slipper du forbi alle røverne?
Når jeg har fået, hvad jeg søger, kan intet gøre mig fortræd.
Hvad søger du da?
Det kan jeg ikke sige. Du må stole på mig.
- Skynd dig. Arthur har brug for dig. - Pas på dig selv.
Du ved godt, du skal hugge med æggen, ikke?
Jeg håber, du finder, hvad du søger.
Emrys...
Her er jeg, Emrys.
- Jeg kan se dig, Morgana! - Du har bevaret din hemmelighed.
- Du har beskyttet min bror godt. - Træd frem!
Tænk, at en ussel tjener kan have så store kræfter.
Træd frem!
Du kan hverken redde kongen eller dig selv!
Hvorfor gemmer du dig? Frygter du mig stadig?
Jeg frygter ingen og mindst af alt dig.
Nu har du trodset mig for sidste gang.
Varsko kongen om, at fjenden er fremme i morgen aften. Og at de er talrige.
Der er fem gange flere end os.
- Vigtige forsyninger... - Undskyld, Deres Majestæt?
Det var ærgerligt, Merlin ikke kunne være her.
Det er min skyld, Deres Majestæt.
Jeg skal bruge medikamenter til de sårede.
- Det er ganske rigtig uheldigt. - Ja.
Uheldigt, ja.
Jeg ved ikke, om han tror på dig. Og jeg ved heller ikke, om jeg gør.
Merlin ville aldrig forlade Arthur for et sølle ærindes skyld.
Ikke, hvis det ikke er noget, som han ikke kan afsløre.
Det er noget andet. Noget af stor betydning.
Jeg kan desværre ikke afsløre hvad-
- af grunde, der vedkommer os alle.
Så er der intet mere at sige. Men jeg ønsker ham held og lykke.
Her er det.
Camlann.
Her skal kongerigets skæbne afgøres.
Slå lejr.
- Det er en dødsfælde. - Nemlig.
Morgana kan ikke flygte, og det kan vi heller ikke.
De er nok til at omringe os. Dette er vores eneste chance.
Alt vil blive afgjort her, Leon. Hvad enten vi lever eller dør...
...så afgøres det her.
Merlin!
Far?
- Min dreng. - Er du her?
- Er du virkelig? - Død eller levende...
...virkelig eller indbildning, datid eller nutid...
Det betyder intet.
Det eneste af betydning er, du lytter til din far, som elsker dig.
Slip ikke taget, Merlin. Du må ikke give efter!
Jeg har ingen grund til at kæmpe videre.
- Morgana har allerede vundet. - Kun, hvis du indrømmer nederlaget.
Kæmper du og lukker håbet ind i dit hjerte, kan Morgana aldrig sejre.
Men jeg har jo mistet mine magiske kræfter.
Merlin, du er ikke bare din fars søn.
Du er også Jordens, havets og himlens søn.
Magi er det væv, som vores verden består af.
Og af den magi er du udsprunget.
Du er magi.
Du kan aldrig miste dig selv.
- Men hvordan finder jeg atter mig selv? - Du må tro på det.
Tro på sandheden i dit hjerte.
At du altid har eksisteret, og at du altid vil findes.
Altid vil findes...
Hvil dig. Hvil dig, min dreng.
Snart vågner du op i lyset.
Hvad er der?
Sir Leon havde måske ret i, at vi skulle have kæmpet i Camelot.
Din plan er dristig og vores eneste chance for endelig at besejre Morgana.
Hvor længe havde vi holdt ud bag murene, og til hvilken pris?
Jeg har ikke ét øjeblik tvivlet på, at du traf et tappert og klogt valg.
Tvivler du ikke, gør jeg heller ikke.
Det giver mig mere styrke end alle våben tilsammen.
Kom, vi må hvile os, mens vi kan.
- Er spejderne vendt tilbage? - Arthur har slået lejr ved Camlann.
- Fandt du stien? - Den var godt skjult.
Tror Arthur, vi ikke kan komme rundt om ham, får han sig en overraskelse.
Send 100 dygtige soldater af sted.
- Jeg håndplukker dem selv. - Og varsko hæren.
Vi angriber i nat.
Arthur, hvor er du? Arthur!
Undskyld, jeg forlod dig. Det var ikke med min gode vilje.
Jeg håber, du en dag forstår det.
Måske kan du stadig redde riget, men pas på. Flankerne er sårbare.
Der er en sti over bjerget. Morgana vil afskære jer vejen.
Find stien, ellers er slaget tabt. Find den sti!
- Hvad er der? - Merlin...
- Det var bare en drøm. - Det føltes ikke som en drøm.
Det føltes...
Arthur!
- Morganas hær rykker frem. - Gør soldaterne klar til kamp.
Percival! Gwaine!
Tag en patrulje med, og led efter en skjult vej over bjerget.
Hun vil omringe os. Vi er nødt til at stoppe hende.
I nat...
...drager vi i krig.
I nat afgøres krigen. En krig, der er så gammel som vores land.
En krig mod tyranni og gerrighed...
...og ondskab.
Nogle af jer ser ikke daggryet komme. Nogle af os vil lade livet.
Men alle kæmper I med stor ære.
Og med stolthed.
For vi kæmper ikke bare for vores liv.
Vi kæmper for hinanden.
Camelots fremtid. Albions fremtid.
Storbritanniens fremtid.
- For vort elskede Camelot! - For vort elskede Camelot!
Tak for din hjælp og vejledning.
Jeg hjalp dig bare lidt på vej.
Du står stadig på egne ben, ligesom du altid har gjort.
Ligesom dig, far.
- Jeg følger i dine fodspor. - Din rejse er kun lige begyndt.
Du forstår endnu ikke, hvilke kræfter du har.
Dit sande jeg kan kun afsløres i Krystalgrottens inderste kammer.
Følg lyset.
Mød din skæbne.
Frygt ikke. Stol på, hvad du er.
Stol på det, der vil komme.
- Farvel, far. - Der er ingen afsked, Emrys.
For jeg vil altid findes...
...ligesom du altid vil findes.
Angrib!
EVENTYRET FORTSÆTTER...
Jeg er troldmand. Jeg har magiske kræfter.